Lesy bez chodníků jsou radostí
Opuštěný břeh mi je velkým potěšením
Nikým nerušenou společností
Hluboké moře a hudba v jeho burácení
Člověka ne méně, leč Přírodu více si cením (Lord Byron)
Mami!
Mami! Pomoz mi.
Co se děje?
Nezdálo se mi to, Walte. Nevymyslela jsem si to.
Slyšela jsem ho. Slyšela jsem. Slyšela jsem. Slyšela jsem Chrisa.
- Slyšela jsem ho! - Já vím.
Ne. Nevymýšlím si to, Walte.
Ne, slyšela jsem. On je... On je...
- Slyšela jsem ho! - Billie.
Wayne.
Pozdrav z Fairbanks!
Přijel jsem sem před dvěma dny.
V Yukonské oblasti se mi stopovalo dost těžko.
Ale nakonec jsem se sem dostal.
Koupil jsem si novou knihu o místní flóře a fauně.
Jsem připraven a zařídil jsem všechno nevyhnutné na těch několik měsíců,
kdy budu žít pouze z toho, co mi poskytne příroda.
Bude možná ještě hodně dlouho trvat, než se vrátím zpátky na jih.
Jen jsem ti chtěl vzkázat, že jsi skvělý chlap.
V zimním období uzavřeno.
Tak tohle je nejdál, kam tě ještě můžu zavézt.
Dobře. Děkuju.
- Nechal jsi si v autě všechny ty věci. - Nech si to.
Jak chceš.
Ještě jednou děkuji.
Hele, počkej.
Tu máš, vezmi si je. Budou držet tvá chodidla v suchu.
Když se odtamtud dostaneš živý, tak mi zavolej. Moje číslo je uvnitř těch bot.
Díky.
Teď kráčím
do divočiny.
Neměj strach
Protože když budu sám Bude mi lépe než mi bylo předtím
Mám tady to světlo
V něm budu růst
Kým jsem byl předtím
Už si nevzpomínám
Dlouhé noci, v nich můžu
ucítit, jak... padám... Já padám
Světla mizí
Ať ucítím Že padám
Padám bezpečně na zem
Ta nová duše, jež je v mém nitru
Je pro mne jako nový přítel Co znám odjakživa
Mám tady to světlo
A vůli ukázat
Že na tom budu vždy lépe než předtím
Dlouhé noci, v níchž můžu ucítit jak... Padám... Já padám
Světla mizí
Ať ucítím Že padám
Padám bezpečně na zem
Haló?
Je tady někdo?
Zdá sa, že ne!
Den kouzelného autobusu
Dva roky kráčí po zemi.
Žádný telefon, žádný bazén, žádní mazlíčci,
žádné cigarety.
Definitivní svoboda.
Extrémista. Estetický poutník
jehož domovem je cesta.
"Poslyš, dědku. Nedělej mi tady psychoanalýzu, jasný?
"Zmlkni. Já tě vezu tam, kam jedeš."
"Kam jedeš?"
"Už jsem ti to jednou říkal. Jedeme nikam!"
Tak a teď, po dvou letech putování přichází poslední a největší dobrodružství.
Vrcholní boj, jež má za cíl usmrtit
nepravou bytost uvnitř
a vítězně uzavřít duševní proměnu.
Aby už nebyl dále zkažen civilizací, uniká,
a sám vkráčí do krajiny aby sa následně stal
ztraceným v divočině.
Dva roky před kouzelným autobusem
...tvrdou prací a mnohostranné přínosy do naší komunity počas celého období jejich studia,
klaníme se před vámi a nabízíme vám všem
ještě jedno kolo potlesku a gratulací.
Nina Lynn Lockwynn.
Vanessa Denise Lowery.
Christopher Johnson McCandless.
Regina Victoria McNabb.
Vidím je, jak stojí před oficálními bránami svých vysokých škol.
Vidím jak můj otec vychází zpod okrového oblouku z pískovce,
červené kachličky, které září jako ohnuté pláty krvi za jeho hlavou.
Vidím svou matku a pár lehkých knížek na jejím boku,
jak stojí u sloupu z malých cihliček s ozdobnou železnou brankou
je za ní pořád otevřena, a její čepelovité konce se černají v květnovém větru.
Co nevidět skončí školu.
Co nevidět budou mít svatbu. Jsou to děti. Jsou hloupé.
Jediné, co vědí, je, že jsou nevinní, nikdy by nikomu neublížili.
Chce se mi vykročit k nim a říct, "Stop, neděleje to."
"Ona není ta pravá, on není ten pravý."
"Budete dělat věci, jež si nedokážete ani představit, že byste někdy dělali."
"Budete ubližovat dětem."
"Budete trpět takovýmy způsoby, o nichž ste ani neslyšeli."
"Budete chtít zemřít."
Chci vykročit tam nahoru k nim v slunku pozdního května a všechno jim říci.
Ale neudělám to. Chci žít.
Zvednu je, jako loutky z papíru - muže a ženu - a tluču nima o sebe
na bocích, jako křesadly, jakobych z nich chtěl vytřískat jiskry. Řeknu,
"Udělejte to, co plánujete udělat a já o tom budu vyprávět."
Už jsou tady, Walte. Vidíš?
Kdo to napsal?
Mohl to být klidně jeden z nás dvou, nemyslíš?
Proč nechal Carine řídit své auto?
Je tam mnoho skvělých básní.
Musím si s ní o tom promluvit.
Sedni si.
Promiňte. Jedu za svým synem.
Dnes promoval na Emory College.
Já si to vezmu. Já si to vezmu.
Chris, ahoj! My tady čekáme a čekáme.
K smrti si mě vyděsil; takhle skočit na pódium.
- Ahoj, tati. - Gratuluji, synu.
- Je to velký krok. - Děkuji, tati.
Tak jo.
Nesmíš řídit auto v Georgii.
Proč? Mám přece řidičský průkaz.
Protože je protizákonné s průkazem začátečníka
řídit auto v jiném státě než v domácím. Tak proto.
To jsem nevědela. Myslela jsem, že když budu s dalším řidičem, tak je to v pořádku.
Tak pojďme...
- Budou v tom pokračovat? - Ne.
Zdá se, že dnes každý oslavuje.
- Zůstanou u baru, že jo? - Přesně tak.
Moje známky jsou hodně dobré, řekl bych, na Harvardská práva.
Chris, to je úžasné.
To je veliká událost.
Kolik ti ještě zbývá na vysokoškolském fondu?
Přesně 24.500 dolarů a 68 centů.
To je tedy velice přesná informace.
Dnes ráno jsem musel zajít do banky, mami.
Tvoje matka a já rádi přispějeme na zbytek účtů na Harvard.
Přesně tak.
Musím ještě promyslet, co teď budu dělat.
Nejdříve si musím sbalit věci a všechno potřebné zorganizovat tady.
Tvůj otec a já, bychom ti chtěli dát dárek.
Chceme tě dostat z té kraksny.
Jaké kraksny?
Támhleté.
- Chtěli bychom ti koupit nové auto. - Přesně tak.
Nové auto?
Proč bych měl chtít nové auto?
Datsun jezdí výborně.
Myslíte si, že chci nějakou supr loďku?
Trápíte se tím, co si pomyslí sousedé?
Víš, neplánovali jsme ti darovat nějaký zbrusu nový kadilak, Chris.
Chtěli bychom ti koupit hezké nové auto které bude bezpečné na cestě.
Nikdy nemůžeš vědět, kdy ti tamta věc venku jednoduše exploduje.
Exploduje. Exploduje? Zbláznili jste se? Je to skvělé auto.
Nepotřebuji nové auto. Nechci nové auto.
- Nechci nic, žádnou věc. - Tak dobře.
- Tyto věci, věci, věci, věci. - Dobře.
- Všechno musí být komplikované. - Děkuji.
- Možná to tak nemyslí.
Možná jen chce své staré auto. Nic hrozného se nestalo.
Děkuji. Já prostě nic nechci.
Chris posuzoval sám sebe i lidi kolem něj
extrémně prísnými morálními zákony.
Měj se, Chris!
Riskoval to, z čehož se klidně mohla stát výhradně osamělá cesta;
avšak našel společnost v postavách z knih, jež miloval.
Od spisovatelů jako Tolstoj, Jack London a Thoreau.
Dokázal přivolat jejich slova k jakékoliv příležitosti,
a často tak i dělal.
Zapomněla jsem se ho zeptat, jaký citát by si vybral k večeři po své promoci,
ale měla jsem docela dobrou představu o tom, na koho by byl primárně namířen.
Bylo nevyhnutelné, že Chris vyrazí na cesty.
A když se tak stalo, učinil tak s - pro něj charakteristickou - vyhroceností.
Kapitola první: MOJE NAROZENÍ.
Když kráčím po jejím boku
je ze mne lepší člověk
Když ji chci opustit
vždy se dotrmácím zpátky
jednou jsem postavil nedobytnou pevnost
abych shora mohl obdivovat
a když jsem z ní slezl dolů, abych se vysvobodil,
vzala si mě zpátky
"Neměli bychom popírat, že bytí bez závazků nás vždy povznášelo."
"V naších myslích je spojeno s únikem"
"od dejín a útlaku a zákonů a neznesitelných povinností."
"Absolutní svoboda."
"A cesta vždy vedla na západ."
velké
velké a tvrdé slnko
tluče do velkých lidí
ve velkém a tvrdém světě
Potřebuji jméno.
Koncem června,
Emory poslalo našim rodičům Chrisův poslední výpis známek.
Téměř čisté A-čka.
A z Aparteidu v juhoafrické společnosti.
A- mínus ze Současné africké politiky a Potravinové krize v Africe.
A tak dále. Chytrý kluk, ten můj bratr.
Avšak ani koncem července, jsme o něm neměli žádné zprávy
a moji rodiče si začali dělat starosti.
Chris nikdy neměl telefon,
proto se rozhodli, že pojedou do Atlanty a překvapí ho.
Když přišli do bytu, byla tam cedule "Na pronájem"
a majitel jim oznámil, že Chris se koncem května vystěhoval.
Ó, ano. Odešel před dvěma měsíci.
Takže, když přijeli domů,
Musela jsem jim odevzdat všechny dopisy, které to léto poslali Chrisovi,
a které se vrátili svázané v balíku.
Chris si na poště zařídil, že je zadrží až do prvního srpna,
aby získal trochu času.
Ty jsi o tom věděla?
Nic mi neřekl.
Já jsem rozuměla tomu, co on dělal. Že strávil čtyři roky
plněním absurdní a vyčerpávající povinosti odpromovat na vysoké škole,
a teď byl osvobozen od toho světa abstrakcí,
falešné bezpečnosti, nátlaku rodičů a materiálna,
věcí, které Chrise odstřihly od pravé podstaty jeho existence.
Hej!
- Hej, člověče. Přejdi na druhou stranu. Naskoč. - Okej, supr.
Téměř jsme si tě tam nevšimli pod tím tvým bláznivým kloboukem.
Tyto dveře se otvírají malinko složitě. Tak a naskoč.
To je Rainey.
- Ahoj, Rainey. - Čau, já jsem Rainey.
- Já jsem Jan. - Ahoj. Já jsem Alex.
Alex v klobouku.
- Já vím. Jak říkáš. - Jo.
Takže ty jsi teď kožák.
Kožák?
Kožený tramp. Tak se říká těm, co to šlapou, jdou pěšky.
Technicky řečeno, my jsme gumoví trampové.
Protože my máme vozidlo.
- Nemusíš mě odstrkovat. - Ale, prosím tě.
Alex by také mohl mít vozidlo, ale on se rozhodl, že spálí všechny své peníze.
A proč jsi to udělal?
Nepotřebuji peníze. Kvůli nim jsou lidé opatrní.
No tak, Alexi. Musíš být trochu opatrný.
Tedy, ta tvoje knížka je skvělá a všechno,
ale nemůžeš záviset čistě jen na listí a lesních plodech.
Já nevím, mně se zdá, že ani ty nechceš záviset na o moc více věcech, než na nich.
Kde máš rodiče?
Někde žijí své lži.
Vypadáš jako milované dítě. Buď férový.
Férový?
Ty víš, co tím myslím.
Budu parafrázovat Thoreau-a.
"Spíše než lásku, než peníze, než víru,"
"než slávu, než férovost,"
"dejte mi pravdu."
Co jsi Chris a já pamatujeme,
byli u nás doma každodenní záchvaty zlosti.
Násilí, jehož jsme byli nucenými svědky. Bylo to velice skutečné.
Ale bylo to rovněž jako divadlo.
Byli jsme angažováni jako soudcové i jako obvinění.
A daruji ti tenhle symbol, tenhle drahý symbol.
Táta byl mladý génius
kterého zaměstnala NASA, aby vypracoval klíčové návrhy pro americké satelitní radarové systémy
jež měly být naší odpovědí na ruský Sputnik.
A máma a on později rozběhli konzultační firmu,
v níž skombinovali její "vstaň-a-choď" organizační schopnosti
s jeho bohatstvím vědomostí.
Podívej se.
Ale v době, kdy firma vydělala svůj první milión,
kariérizmus a peníze, zdá se, již pouze otupovali jejich slepotu.
Moc, moc děkuji.
Vzpomínám si na tu první rodinnou schůzku,
kdy nás vtáhli do svých plánů na rozvod.
Chtěli po nás, abychom si vybrali, se kterým z nich bychom chtěli žít.
Téměř jsme si oči vyplakali.
Rozvod se nakonec nekonal,
boje a porady však nikdy nepřestaly.
Bylo to nedlouho předtím, co jsme se spolu s Chrisem rozhodli vypnout.
Řekli jsme si: "Jen tak dále."
"Rozveďte se."
Kdybych teď u tebe škrtnul sirkou, měl bych večeři i teplo v jednom.
Kam to jde Jan?
Víš, příteli,
ne všechno je v pořádku na hipícké frontě.
Ty seš takovej pracovitej malej fracek, že jo?
Tak trochu.
Je zvláštní, jak se věci dějí v určitých obdobích.
Miluji tuhle ženu už hodně let.
Však to znáš, ona má svou historii.
Procházíme tím hodně potichu.
Takže když jsme tě včera večer potkali,
ta záležitost, jíž procházíme tak tiše,
ona o tom mluví. Rozumíš, co chci říct?
- Myslím, že jo. - Myslíš si co?
No...
Někteří lidé mají pocit, že si nezaslouží lásku.
Potichu odkráčejí do prázdných prostor,
přičemž se snaží zavřít díry z minulosti.
To je vážně úžasné pochopení. Ježíš!
- Nejsi ty Ježíš, že ne? - Podívejme se, kdo tohle říká.
Projdeš se po vodě a přineseš mi ji zpátky, kámoši?
Ne. Mám z vody strach.
Vždycky jsem měl.
Něco, co musím jednou překonat, nemám pravdu? Takže přes ní budu plavat
pokud ty vezmeš to dříví zpátky do tábora.
- Tak jo. - Jo?
- Jakoby by se stalo. - Dobře.
"Jedinými dary moře jsou prudké nárazy,"
"a, příležitostně, šance cítit se silným."
"Tedy, moc toho o moři nevím,"
"vím však, že to je způsob, jakým tady existuje."
"A rovněž vím, jak důležité je"
"nebýt v životě za každou cenu silným, ale cítit se silným,"
"alespoň jednou si změřit síly,"
"alespoň jednou se octnout v těch nejpůvodnejších lidských podmínkách,"
"tváří v tvář, sám proti slepému, hluchému kameni"
"když ti nic jiného nepomůže, jenom tvé ruce a tvá vlastní hlava."
Přichází velká vlna!
Rainey, já mrznu!
Obejmeš mě?
Armáda zválcovala a opustila tu základnu,
a jediné, co tam zůstalo, je obrovský systém betonových základů, neboli slabů.
- Člověče, slaby by tě dostaly. - Líbilo by se ti tam. Líbilo by se ti tam.
- Až budeš ještě pořád na cestě. - Fakt by se ti to tam líbilo.
Přátelé cestovatelé.
Levný život pod sluncem. Nic se tomu nevyrovná.
To zní dobře.
Až přijdeš, udělám ti pořádný klobouk.
- Slibuješ? - Přísahámbohu.
Bejby. Bejby.
- Přestaň. Počkej. - Hej.
- Ano. - Dobře.
Zhasnu světlo.
Děkuji vám Jan a Rainey
- Připomínal mi... - Ja vím.
Kapitola druhá DOSPÍVÁNÍ
Svět tak funguje
Nikdy nemůžeš vědět
Kam vložit všechnu svou víru A jak bude růst?
Budu růst nahoru
Vypalovat černé díry do tmavých vzpomínek
Bude růst nahoru
Proměňovat chyby na zlato
Tedy, seš fakt dobré. Seš fakt,
stotisíckrát lepší než jakékoliv jiné jabko, jaké jsem kdy jedl.
Nejsem Superman, jsem Supertramp.
Ty jsi Superjabko.
Seš tak chutné. Seš tak organické, tak přírodní.
Jabko, které mi padlo do oka.
Hej! Taková je cesta času Příliš rychlá, nedá se zachytit
A náhle pohlcena značkami Věř nebo ne
Bude růst nahoru
Magneticky nalezne můj směr
Bude růst nahoru
Hodí mi eso do rukávu
Počátkem září, zavolali rodičům z policie v Annandale
oznámili jim, že Chrisovo opuštěné auto
bylo identifikované Arizonskou Dálniční Jednotkou.
Skupina lovců vzácných květin na něj narazila v poušti.
Nebyly tam žádné známky toho, že by se Chris plánoval k němu vracet.
Ale nebyl tam ani žádný důkaz o násilí.
Policia byla toho názoru, že se Chris rozhodl zanechat jej tam
a že mu nebylo odcizeno.
Počáteční uklidnění, které to rodičům přineslo, se rychle
změnilo v uvědomení, že se Chris ve skutečnosti snažil nebýt nalezen.
Kouzelný autobus - 3. týden
Varování: rýže.
Žádná zvěř.
Silný.
Můžeš dělat, co chceš. Můžeš jít, kam chceš.
Peníze, moc... jsou jen iluze. Všechno je tady.
Můžeš být tady.
Já a ty.
Jeden, dva. Ne, ne, ne.
Dva,
tři...
Nestyď se. Rozhýb to. Tak je to dobře.
- Tohle je ta správná rychlost. - Dobře.
Když půjdeš příliš rychle, nesesbíráš všechnu pšenici.
To je ono, rovná čára, rovná čára, malinko rovnějš.
Vidíš, jak směřuješ? Jen malinko rovnějš. Tak a teď je z tebe kombajnista.
Podívej, ten výhled!
Jo, ale všímej si pšenice. Ujisti se, že ji žneš.
Můžeš se podívat sem dozadu a uvidíš kolik toho vychází ven. Dobře.
- Jak se cítíš? - Cítím se skvěle.
Okej, drž to rovně. Bůh ti žehnej.
Vydělej si nějaké peníze, příteli. Za chvíli se uvidíme.
Okej.
Wayne. Kam jdeš?
Kevine, víš, že tě mám rád. Dělám si srandu. Dělám si srandu. Přestaň.
- Dělám si srandu. - Starej se o sebe, Wayne!
- Proč se tak zlobíš? - Nevím.
Ty a já jsme na stejné lodi. Jsme na stejné lodi.
- Já jsem jen unavenej z tolika provokací. - Kevine, jsme na stejné lodi.
Nech mě... Když chci nějakou vagínu, nech mě.
- Hele, on to myslí vážně. - Pojďme hrát karty.
- Mohli bychom si zahrát karty? - Tak pojďme.
$2, $4, $6, jen tam dejte všechny ty peníze.
Já jen chci vidět jak všichni zbankrotujete.
- Ty chceš hrát? - Ne.
- Kevine, co tam máš na tento týden? - Mám tam 260.
Máme 260.
Zůstaneme přesně na 260, to je naše číslo.
Máme 20.000 liber.
Máme 20.000 liber, kterých se musíme zbavit.
Radši to udělejme po obědě, předtím než se vrátíme ke všemu ostatnímu.
Můžeme ty 500 dolarové rezervy...
Co si o tom všem myslíš?
To všechno se mi líbí.
Nemyslím si, že to zvládne.
Je tady někde knihovna nebo knihkupectví,
kde bych mohl sehnat knížky o lovení a konzervaci?
Úplně vše, co má co do činění s lovením nebo konzervací masa,
uzením, a vším možným,
ti řekne támhle Kevin. To je tvůj člověk.
Chlap z přírody. Proč tě vlastně tak fascinují tyhle věci?
Chystám se na Aljašku.
Aljaška, Aljaška? Nebo město Aljaška?
Protože v Aljašce mají tržiště.
V městě Aljaška. Ne na Aljašce. V městě Aljaška mají tržiště.
Ne, člověče. Aljaška, Aljaška.
Budu tam venku, tam sakra venku.
Úplně sám.
Žádné zkurvené hodinky, žádna mapa, žádna sekyra, nic. Žádné nic.
Jen být tam venku. Jen být tam venku.
Velké hory, řeky, nebe, zvěř.
Jen být tam venku, rozumíš? V divočině.
- V divočině. - Nic jiného, jen divočina.
- Jo. - Jen...
Když už jsme tam, co děláš?
Teďka, si v divočině - co děláme?
Prostě žiješ.
Jen tam si, v ten okamžik, v tom zvláštním místě a čase.
Jo.
Možná když se vrátím, napíšu knihu o svých cestách.
Proč ne?
Chápeš, o odchodě z této choré společnosti.
- Společnost! - Společnost!
- Společnost, člověče! - Společnost!
- Společnost! Společnost! - Společnost!
Společnost, rozumíš! Společnost!
Protože víš čemu já nerozumím?
Nerozumím, proč lidé, proč každý zkurvený člověk
je tak hnusný vůči druhým tak zkurveně často.
Nedává mi to smysl. Předsudky. Ovládání. To všechno, celé spektrum.
- Víš, ono to jen... - O jacích "lidech" tady mluvíme?
Vždyť víš, rodiče, pokrytci,
politici, blbci.
Tohle je chyba.
Je to chyba, dostat se příliš hluboko do těhle věcí.
Alex, ty jsi zatraceně mladej chlap, zatraceně mladej chlap.
Ale tohle ti slibuji.
Seš mladej chlap! Nemůžeš pořád žonglovat s krví a ohněm!
- Měl by sis jen tak nějak... - Wayne, o čem to mluvíš?
- Co? - Myslím...
Mluvím o krvi a ohni.
Mluvíme o žonglování s krví a ohněm.
A kdo jsi ty, že vůbec dáváš někomu nějaké rady?
Kdo že jsem já, že dávám někomu rady?
- Ano. - Jo, teší mě.
- Jmenuji se pan Šťastný. - Pan Šťastný.
A pan Šťastný občas dává rady.
- Alexi, prosím. - Promiň.
Občas, pan Šťastný... No to víš, pan Šťastný je vždycky šťastný.
Ale víš kdy je nejšťastnější?
- Ne vždy je šťastný. - Kdy je šťastný?
Skutečně mi to řekneš? No tak, řekni mi to.
Řeknu ti to.
- Teď... - Posaď se, neboť si ublížíš.
Měl by jsi se zkusit zaměřit na jednu věc
co se stalo koncem 40-tých let v Roswellu.
Když kontrola daňových záznamů odhalila, že
Chris dal všechny své životní úspory na charitu,
Máma i táta se, jak to táta nazýval, "zmobilizovali."
Najmuli si soukromého detektíva a kontaktovali policejné úřady po celé zemi,
odhodlaní vystopovat jej.
Já jsem si myslela že je jen někde s cikány, daleko od dohledu zákona.
Tohle jsou ty satelitní TV obchody zdarma.
Ty jsi to řekl, Alexi, a ne já.
Něco budeš potřebovat. Jakou máš zbraň?
Asi si seženu a.22, Aspoň myslím. Pušku kalibru A.22.
Tak dobře.
Jakmile něco zabiješ, podstatný je čas.
Tak, první věc, kterou musíš udělat je ujistit se,
že máš to maso hezké a očištěné.
A na to nemáš moc času. Je to tak na hodinu, dvě.
Závisí to na počasí. Zvláště když je horko, máš na to méně času.
Co uděláš, je, že se ujistíš, že ty mouchy nepřistanou na tvým masu.
Protože jakmile mouchy začnou srát larvy a ty červy,
vždyť víš, ty hnusný lezouny, je příliš pozdě. Je příliš pozdě.
Dostali jste mě. Dostali jste mě.
Varoval jsem Wayna před těma parchantama.
Pane Westerbergu, Scott Baker, FBI. Myslím, že víte, proč jsme tady.
- Obdivuhodná účast. - No jo.
Vadilo by vám vytáhnout mi zip? Děkuji.
- Pojďme. - Sorry, kluci.
Budeme to tady muset na chvilku zavřít.
Alexi, můžeš se vrátit a pracovat pro mě, kdykoliv jen budeš chtít.
Gil má vaše šeky, kluci. Myslím, že nebudu pryč moc dlouho.
Pamatuj si, Alexi, do jara žádná Aljaška. Jih, chlapče. Jdi na jih.
V tom roce, kdy Chris skončil střední školu,
koupil si starý Datsun a jezdil ním po státech.
Byl pryč téměř celé léto.
Pojďme. Sousedé se budou dívat, zlato.
Můžeš to nastříkat?
Hned jak jsem se dověděla, že je doma běžela jsem do jeho pokoje, mluvit s ním.
V Kalifornii vyhledal nějaké staré rodinné známé.
Zjistil, že povídky našich rodičů o tom, jak se do sebe zamilovali a vzali
byli vykalkulované lži maskující ošklivou pravdu.
Když se seznámili, táta již byl ženatý.
Dokonce i po tom, co se Chris narodil,
Měl táta dalšího syna se svou první ženou, Marciou,
s níž byl pořád legálně ženat.
Tahle skutečnost nás oba s Chrisem náhle předefinovala na "parchanty".
Tátova arogance byla příčinou jeho pohodlné nevšímavosti k bolesti, jež způsobil.
A máma, v hanbě a ponížení mladé milenky,
se stala jeho komplicem v zamlčovaní.
Křehkost křišťálu není jeho slabostí, nýbrž ctností.
Moji rodiče chápali, že o jemné křišťálové sklo je třeba pečovat,
protože jinak by se roztříštilo.
Avšak pokud šlo o mého bratra, nevypadalo to tak, že by věděli, nebo se zajímali o to,
že jejich utajované jednání
by mohlo přinést takový způsob zkázy, který může způsobit řezné rány.
Jejich podvodné manželství a popírání toho druhého syna naším tátou
bylo z Chrisovho pohledu vraždou každodenní pravdy.
Cítil, jak se celý jeho život zvrtnul; jako řeka, která se náhle otočí
proti směru svého proudu, a náhle teče nahoru, do kopce.
Tato odhalení se dotkly podstaty Chrisova pojetí vlastní identity.
Způsobily, že celé jeho dětství se zdálo být vymyšlené.
Chris jim nikdy neřekl, že věděl
a donutil i mne odpřísahat, že budu mlčet.
Nemůžu si dovolit čtyři. Kdo zaplatí ten čtvrtý?
Bryan si nemůže dovolit čtvrtý. Vadí to?
Můžu vám nějak pomoct?
Ano. Kdybych chtěl veslovat dolu řekou,
kde je nejlepší místo na vyplavení?
Počkej minutku.
"Na vyplavení?" Jaká je úroveň vašich zkušeností?
- Ne moc velká. - Alespoň nějaká? Máte povolení?
Povolení? Povolení k čemu?
Nemůžete splavovat řeku bez povolení.
Kdybyste chtěl, můžete sa u nás přihlásit, získat nějaké zkušenosti,
a já vás dám na čekací listinu.
Ne, mám tady takovýho chlápka... Nějak to zařídíme.
Na splav řeky je čekací listina?
Přesně tak.
- Jo, to bude... - Tak tedy, jak dlouho budu muset čekat?
Jo, počkej chvíli.
Takže teď, to znamená, že tam budeme já a ty
nebo tam budeme já, ty a ona.
Nejbližší volný je sedmnáctý květen 2003.
Skvělé. Dohodnuto. Tak tedy, my tři.
Dvanáct let?
- Co to je? - Dvanáct let?
Na splav řeky.
Zavolám ti později.
Můžete se zapsat,
nebo se můžete přidat ke komerčnímu výletu na raftu, jít s licencovaným průvodčím.
Možná budou nějaké rezervace zrušené na poslední chvíli.
to vás ale bude stát 2.000 dolarů.
Děkuji vám mnohokrát.
Helmu, člověče!
Já jsem Supertramp!
"Když připustíme, že lidský život může být ovládán rozumem,"
"možnost života je v troskách."
Ahoj!
Ahoj.
Pojď. Přidej se k nám.
Máme hotdogy.
- Já jsem Mads. - Mads?
- Mads. Ahoj. - Mads.
- Alex. - Ahoj, Alexi.
Čau. Já jsem Sonja.
Čau, Alexi.
Jsme z Kodani, a ty jsi z peřejí.
To tedy jsem.
- Ty jsi blázen! Jsi blázen, člověče. - Můj ty bože!
Sonja, jdi od něj pryč. Jdi od něj pryč. Je to blázen! Podívej, je to blázen.
Udělám ti hotdog. Minutku.
Tohle miluji. Nemiluješ to taky?
Rozumíš, tohle je příroda.
Takže, kam jdeš?
- Zatím jsem se nerozhodnul. - Vážně?
No, nám se tady moc líbí. A je to skvělé, že jsme tě potkali, člověče.
Tak skvělé, že jsme tě potkali.
Byli jsme v Los Angeles, a pak jsme šli do Las Vegas.
Las Vegas je moc hezké. Vesmír je tak dobrý.
- Vesmír je moc dobrý. - Rozumíš mi, co chci říct?
- Ano. - Celý vesmír.
Jen to místo. To město - chtěla říct. Její angličtina není zrovna dobrá.
Ale pak jsme přišli sem. Mně to nevadí, že je trocha blbá, mám ji stejně rád.
Víš, že můžeš vlastně odtud až do Mexika.
- Vážně? - Vážně.
Můžeš vzít kajak, nebo můžeš jít až dolů
do přehrady Hoover, tam plavat kolem dokola,
a odtud můžeš jít řekou až do Mexika!
- Vážně? - Fakt.
Rychle, rychle!
Občas je hrozně pomalá.
- Tady je mapa. - Stejně ji mám rád.
- Tady. Přehrada Hoover. - Okej.
Asi 330 kilometrů, myslím.
- Mil? - Jo, mil, asi 200 mil.
- Dvěstě mil. - Dvěstě mil. Jo, člověče.
Víš, nejsem si moc jistý, zda dokážu pádlovat
až do kalifornského zálivu.
Jo, jo, jo, dokážeš. Víš co, půjdu s tebou.
Půjdu s tebou. Necháme tady Sonju a půjdeme na kajaku.
Ne, ne. Půjdeme až do Mexika.
Protože v srdci každého muže je mexická milenka.
Och.
Musím jít. Vážně mě to mrzí. Musím jít.
- Co se děje? - Proč?
Říční hlídka po mně pátrá. Já tady vlastně vůbec nesmím být.
Musíte mít něco jako povolení,
to je taková vládní věc na to, když tady chcete být, a já jsem to nedostal.
Když někoho uvidíte, nějaké strážníky nebo něco,
řekněte jim, že jste mě neviděli, okej?
Okej.
Okej, ještě jednou, je mi to moc, moc líto, člověče. Rád bych zůstal.
Drž se, člověče.
- Dobře. Drž se, Madsi. - Těšilo nás.
- Měj se, Alexi. - Škoda, že... škoda, že jsem nemohl zůstat.
Pozdravuj ode mě Mexiko.
Měj se, Alexi!
Bylo pár měsíců před Vánoci,
a poslední zprávy, které jsme tehdy měli, byli o nalezení jeho auta.
Vzbudila jsem se pár dní předtím, a poprvé mě začalo trápit,
že nejen mí rodiče neměli žádné zprávy od Chrise.
Drahoušku?
To jsem já. Promiň. Všechno to je moje chyba.
Dej mi ještě jednu šanci.
Prosím... No tak. Udělej to pro mne.
No tak. To volání jde z dalšího čtvrtdolaru,
a ten já nemám, můžeš to urychlit?
No tak, nezavěšuj mi to.
Hej, tady máte čtvrtdolar.
Děkuji.
Čtvrtdolar mi zrovna spadnul z nebe,
takže tady jsem a mluvím s tebou.
Už ten čtvrtdolar mám, pojďme... Ne, ne, ne, ne, ne!
Přemýšlím, proč alespoň nezkusil zavolat, když jsem to přece mohla zvednout já.
A mohl by zavěsit, kdybych to já nebyla.
Proč neposlal dopis, například přes přítele?
Trochu to bolelo,
ale říkala jsem si, že je to v pořádku.
Věděl, že jsem ho milovala natolik, abych dokázala snést to nevězení.
A pomáhalo mi to připomínat si, že v tom bylo něco víc než rebelství,
víc než hněv, co ho pohánělo dál.
Chrise odjakživa něco hnalo, vždycky byl dobrodruhem.
Když mu byly čtyři roky,
jednou přešel šest bloků od domu. Ve 3 ráno.
Našli ho v sousedově kuchyni
nahoře na židli, jak se přehrabuje v jejich šuplíku se sladkostma.
Ať už byl šuplík, který zrovna teď otevíral jakýkoliv,
muselo v něm být něco nesmírně sladkého.
Wayne
Je mi špatně, když si pomyslím, jak divoký chlap jako jsi ty
je zavřený v kleci.
Trampování je teď hrozně jednoduché se všema těma penězma,
které jsi mi vyplatil.
Můj život byl mnohem zajímavější, když jsem neměl ani cent.
Rozhodnul jsem se, že ještě nějaký čas budu vést takový život.
Svoboda a jednoduchá krása jsou příliš dobré na to, abych si je nechal ujít.
- 36 dní jste žil v jeskyni? - Ano, pane.
A jak jste se vůbec dostal do Mexika?
Přes průplav z přehrady Morelos.
Za ním řeka celkem rychle vysychá, že jo?
Jo. Promění se na bludiště zavlažovacích kanálů. Díky našim přehradám nahoře na severu.
Tak jsem táhnul svůj kajak přes poušť, a dostopoval jsem do Golfa.
Ale po pár týdnech přišla pouštní bouře a odvála kajak pryč.
Tak jsem šel zpátky na sever. A tady jsem.
Nemůžete jen tak procházet přes hranice bez dokladů.
- Rozumíme si? - Ano, pane.
Tak či onak, snědl jsem celkem dost písku na to, abyste mě poslali zpátky do města.
V pořádku. Seďte. Hned se vrátím.
Někteří se možná ptají, "Proč jednat právě teď? Proč nečekat?"
Odpověď je jasná. Svět už nemůže dále čekat.